Clima+d'opinió

El **clima d’opinió** és un terme que forma part de la teoria de l’**Espiral del Silenci**, una teoria de ciències polítiques i comunicació que va ser proposta en 1977 per la politòloga alemanya [|Elisabeth Noelle-Neumann]. La teoria explica com l’opinió pública es converteix en un **mecanisme de control social**, en plantejar que les persones adapten la seua manera de comportar-se i pensar a les opinions aparentment predominants en la societat, allò que Noelle-Neumann va anomenar “clima d’opinió”.



El clima d’opinió consisteix en el conjunt de **conductes, pensaments i opinions** sobre un tema que són acceptats pel conjunt de la societat. És l’opinió percebuda pels individus com majoritària, a la qual s'adapten per evitar l'aïllament social. Tot i això, hi existeix el "nucli dur", el conjunt de persones que es resisteixen a canviar les seues conviccions a pesar d'estar en contra del clima d'opinió. Els individus constantment estan tantejant aquest suposat ambient d'opinió dominant per a determinar quines posicions poden expressar. L'opinió pública, o el clima d'opinió, és conseqüentment un mecanisme que dóna cohesió a la societat perquè acaba amb els conflictes al voltant dels temes polèmics.

Des de fa molt de temps, existeix un debat sobre si els **mitjans de comunicació massius** intervenen en la creació de l'opinió pública o si sols la reflecteixen. Per a Noelle-Neumann, convé veure als mitjans de comunicació com **creadors del clima d’opinió**. Tot i això, són el principal mecanisme pel qual l’individu aconsegueix informar-se del seu entorn i percebre el clima d’opinió.

Bibliografia:

DÍAZ, Marianne (2015). La espiral del silencio: cómo una opinión puede dominar una sociedad. Hipertextual. [Data de consulta: 17 abril 2018]. Disponible en: []

//«La espiral del silencio. La opinión pública y los efectos de los medios de comunicación»//. [PDF]. [Data de consulta: 17 abril 2018]. Disponible en:

NOËLLE-NEUMANN, Elisabeth (1995). //La espiral del silencio. Opinión pública: nuestra piel social//. Barcelona: Paidós.

VV.AA. (1992). //El nuevo espacio público//. Barcelona: Gedisa.