Racionalitat+Instrumental

La racionalitat instrumental o racionalitat estratègica és un terme encunyat per intel·lectuals pertanyents a la primera generació de l´Escola de Frankfurt. Els autors que van desenvolupar la Teoria Crítica són els que van definir aquest terme, entre ells estaven Marcuse, Adorno i Horkheimer.

media type="youtube" key="XbDRLizVAkM" width="560" height="315" align="center"

La racionalitat va ser classificada pels //francfortians// com: racionalitat subjectiva (denominada “raó instrumental” per Horkheimer, “raó formal” per Adorno, “raó identificadora” per Marcuse i “racionalitat instrumental i estratègica” per Habermas) i racionalitat objectiva. La meta de la racionalitat subjectiva és l´autoconservació, en el sentit de que està disposada a tot per aconseguir les seues metes. Aquest concepte va ser definit com un tipus de raó que va des dels mitjans fins als objectius (o fins). Per això, tracta de trobar les ferramentes adequades per assolir els fins proposats. Les seues principals premisses són l´efectivitat i el càlcul. A més, és pròpia del subsistema econòmic i polític, ja que, en ambdues l´objectiu principal, sense importar altra cosa que el benefici, és el diner i el poder. Aquesta racionalitat no està acompanyada de valors ni de reflexions, per això subsisteix en aquest món.

El concepte de racionalitat instrumental va nàixer amb l´aparició de la Il·lustració i de la Modernitat, ja que en aquell període es va produir el pas del mite al logos, es a dir, es deixa de interpretar el món amb essers mitològics o forces naturals per a interpretar-lo amb la raó, més específicament, la raó instrumental. Es començà a tindre una visió utilitarista del món en què vivim. D´aquesta manera, el món apareix com un lloc on els seus recursos, tant naturals com humans, són cosificats i aprofitats per aconseguir el benefici o fi proposat. Així com fa el sistema econòmic amb la població activa d´una societat : deshumanitzar-la, transformar-la en un conjunt de màquines i instruments amb l´objectiu de perpetuar aquest sistema utilitarista, basat en la raó instrumental.



Com aquests intel·lectuals es trobaven dins del marc de la filosofia de la consciència no van poder oferir una idea de racionalitat capaç de criticar la racionalitat instrumental. Una vegada Habermas reflexiona i estudia aquest plantejament, arriba a la conclusió de que, no tan sols existeixen dues racionalitats, sinó que existeix una tercera: la racionalitat intersubjectiva o també denominada racionalitat comunicativa, amb aquesta tractarà d´humanitzar la interpretació que tenien del món.

__BIBLIOGRAFIA__

Educatina (2012) Escuela de Frankfurt: La Racionalidad crítica - Sociología - Educatina. Disponible en: https://www.youtube.com/watch?v=XbDRLizVAkM

POSE, CARLOS. (2014). ¿Qué es la racionalidad instrumental? XV Ateneo de Bioética. EIDON, 41, 125-133. Disponible en: file:///C:/Users/pauli/Downloads/QueeslaracionalidadinstrumentalXVAteneodebio%C3%A9tica.pdf

C. NORTH, DOUGLASS ¿Qué queremos decir cuando hablamos de racionalidad? (Estudios Públicos, 1994). Pág 1-7. Disponible en: http://www.hacer.org/pdf/North01.pdf

Vila, E. (2004). De la racionalidad instrumental a la racionalidad comunicativa en el mundo de la educación. Ágora Digital, 7, 66-76. Disponible en: http://rabida.uhu.es/dspace/bitstream/handle/10272/6648/De_la_racionalidad_instrumental.pdf?sequence=2

= =